ONE SPRING NIGHT
Én tudom, hogy ki vagy.
Eun Woo vagy, ugye?
Honnan ismer engem?
Honnan ismerhetlek?
Találd ki.
Apa, ki ez?
Mit gondolsz, ki vagyok?
Rajta, találd ki.
Anyu?
Mi ütött beléd?
Nem szidlak meg.
Mondom, hogy nem szidlak meg.
Yoo Eun Woo!
Erre semmi szükség.
Eun Woo, ugye, szereted a dinókat?
Én ezt hallottam. Nem így van?
Szeretem őket.
Ta-da.
Több is van.
Belenézzünk?
Á, nézd mennyiféle dinó van!
Nézd meg. Tessék.
Ahh, de klasszak!
- Elnézést! - Ez melyik?
Ez egy Spinosaurus.
Spinosaurus?
- Yoo Ji Ho-ssi? - Na és ez?
Velociraptor.
Velociraptor?
- 5. RÉSZ -
Elnézést kérek.
Miért?
Még sosem mondott ilyet. Biztosan megdöbbent.
Megdöbbentem. Nagyon is.
Nem tudtam, hogy maga ilyen kicsinyes apa.
Hibát követett el, ezért...
Inkább maga hibázott.
Nem volt oka dühbe gurulni.
Ez hogy...
Tán csak a verés számít szidásnak?
Mindig felhúzza magát az ilyen apróságokon?
Tudtam, hogy nyugtalanítani fogja, ezért próbáltam orvosolni a helyzetet.
Azt hitte majd hálás leszek érte?
- Mi az? - Nem szóltam semmit.
Már gyerekként is igazságtalannak tartottam,
amikor a felnőttek a maguk módján értelmezték a dolgokat.
Amikor a szüleim ezt csinálták, meg akartam szökni otthonról.
Ahh, mi lesz, ha az én Eun Woo-m elszökik otthonról?
Kérjen tőle bocsánatot.
De már jól van.
Azt hiszi, a gyerekek elfelejtik az ilyen bántó incidenseket?
Mindenre emlékeznek.
Azt akarja, hogy a fájdalom miatt fiatalkorú bűnözővé váljon?
Mint egy bizonyos illető?
Rendben, bocsánatot kérek.
Szívesen meginnék magával egy kávét.
Nem szükséges. Maradjon csak a fiával.
Nekem is vissza kell mennem dolgozni.
Hát jó. Köszönöm, hogy időt szakított ránk.
Nem olyan nagy dolog.
GYERMEK OLVASÓTEREM
Hol jártál?
Kint a papírboltban. És te?
Én? Csak látogatóm volt.
Pontosan. Szóval ki is az?
Ismerem valahonnan.
- A patikából. - Ez az!
De mégis, honnan ismered?
Gi Seok oppa alatt járt az egyetemre.
Értem. Tűnődtem, ki lehetett az új pasas.
Te, meg a képzelőerőd!
Mostanában nem olyan voltál, mint szoktál.
Még szép.
Nem, tuti, hogy van valami.
- Micsoda? - Fura vagy.
Eun Woo.
Igen?
Nézz apára!
Sajnálom az előbbit.
Miért sajnálod?
Nem tettél semmi rosszat, én mégis dühös lettem.
Ezért, nagyon sajnálom.
Jól van.
Megbocsátasz?
Még szép.
Miért "még szép"?
Mert te apu vagy.
CÍMZETT: NAM SI HOON
UTOLSÓ FELSZÓLÍTÁS
Ügyes az öregdiák bizottság elnöke.
Hogy tudtál kibérelni egy hotelt a találkozóra?
Ez az első, amit én szervezek, és az összes öregdiáknak lesz.
Dong Jun támogatásként megengedi, hogy a hoteljében vezényeljem le a partit.
Zsugori létére ez nagyvonalú volt tőle.
A bátyád és a sógorod 5 millió Wont adományoztak.
Biztosan jól megy a kórházuk.
Neked is hozzá kellene járulnod...
- Hogy hangzik a 10 millió? - Tessék?
Komolyan?
Nem kell végletekbe esni.
Nem olyan nagy összeg, úgyhogy pofa be, és üsd el te is.
Biztos vagy benne?
Az öregdiák bizottság elnökének tudnia kell nagy bulit csapni. A nejem az.
- Megyek, felveszem. - Persze.
- Üsd el te is. - Rendben.
Nem nagy ügy, tépd össze a francba.
Változtass címet.
Megmondtam, hogy nem fogok sokáig külön lakni.
Cseréld vissza apádékéra. Vagy megtegyem helyetted?
Látom, sokat dolgoztattad a kerekeid.
A szüleimet akarod eszközként bevetni?
Rendben, csak rajta.
Szeretném én látni, mit mondasz nekik...
- Eladom a lakást. - Mit mondtál?
Rendben.
Próbáld csak meg.
Majd meglátjuk, meddig tudsz bujkálni előlem.
- Hyung. - Igen?
De mégis... mikor jársz te egyáltalán randizni?
A barátnőm könyvtáros, így nem mindig szabad a hétvégéje.
Hétközben is későig dolgozik.
Azért jártok olyan régen, mert nincs időtök randizni!?
Bár ez nem rossz.
A szenvedélyes kapcsolatok hamar ki tudnak hűlni.
Jobb, ha nem randizol hosszú ideig.
Miért?
Nincs abban semmi jó.
Nos, te és a sógornő amúgy is úgy néztek ki, mint egy házaspár.
Nem vagytok az a zavarbaejtő párocska.
Azt vártad, hogy nyíltan enyelegjünk, meg ölelkezzünk?
Kettesben szoktak?
Elképesztő vagy...
Amúgy is fura lenne még mindig úgy tenni.
Miért lenne fura? Minden szerelmespár azt teszi.
Igen. Az nagyon is fontos.
A testi reakció hiánya azt jelenti, nem maradtak érzelmek.
De gondolj csak az ellenkezőjére.
A reakció önkéntelen lesz.
~ Amikor visszanézünk e napokra ~
Jó napot!
~ Amikor csupán a történetek maradnak ~
~ Többek leszünk-e, mint hangok a fejünkben? ~
GYERMEK OLVASÓTEREM
~ Mit töltünk majd megbánással? ~
~ Meddig megyünk el, hogy felejtsünk? ~
~ Bébi, korai lenne megmondani, Hol végződik majd a történet. ~
~ Merre tartunk innen? ~
~ Úticél nélküli álmodozók vagyunk? ~
~ Felvállalva azt is, hogy padlóra kerülünk... ~
~ Elég-e ez, hogy higgyünk? Elég-e ez, hogy feladjuk? ~
~ Ez csak a kezdet, Most nem fordíthatunk neki hátat. ~
Eun Woo.
- Yoo Eun Woo? - Hm?
Korábban a könyvtárban...
Nem néznél rám?
Miért...
kérdezted, hogy ő-e az anyukád?
Megmondanád, miért kérdezted?
Többet nem fogom.
Nem azt mondom, hogy rosszat tettél.
Eddig még sosem emlegetted anyukádat,
ezért kíváncsi vagyok.
Már el is aludt?
Biztosan kifáradt.
Miért vettél neki még több könyvet, amikor még azokat sem olvasta ki, amik megvannak?
- Kapta valakitől. - Kitől?
Akkor, nem eszel semmit?
Ettünk mielőtt eljöttünk a könyvtárból.
Hagyd azt, és gyere ki hozzánk.
Nem, egy kicsit lejjebb.
Megint fáj?
A mi korunkban már mindenkinek fáj valamije.
Ha nem maradsz éjszakára, indulj el, mielőtt túlságosan beesteledik.
Emlegette esetleg Eun Woo valaha is az anyját?
Hogyhogy az anyját?
Az édesanyját?
Miért? Mondott valamit?
Csak kérdezem. Mondott valamit?
Sosem volt az a típus, aki ilyesmiket kérdezzen.
Miről van szó?
Csak annyi, hogy egyszer biztos kérdezi majd.
Nincs mit rejtegetni, vagy szépíteni.
Ha kicsit nagyobb lesz, mondj el neki mindent.
Mégsem mondhatjuk...
Jobb, mint kitalálni valamit.
Ugyanez érvényes rád is. Legyél őszinte, akárkivel randizol.
Az én életem nem olyan fontos.
Már hogy ne lenne fontos?
Nem maradhatsz egyedül egész életedben.
Egyesek a saját gyereküket is elhagyják. Hozzájuk képest te csodálatra méltó vagy.
- Hagyjuk ezt. - Szereted a fiad, ugye?
Én legalább annyira szeretem az enyémet.
Elég a butaságokból.
Ideje indulnod.
Bármikor legyen is az, én akarok beszélni neki az anyjáról, úgyhogy...
Hát persze, nem kell aggódnod.
- Akkor, én megyek. - Mit mondott Eun Woo?
Hadd menjen már, mit kell megint...
Menj csak, menj.
Hétvégén jövök megint.
Tedd csak a dolgod. Nem kell jönnöd, ha nem érsz rá.
Nem volt dolgom. Hívjon fel, ha van valami.
Anyád meg én nem vagyunk még olyan öregek.
Mindenesetre, egyél rendesen.
Jó.
Menjen be.
Maga a gyógyszerész, igaz?
Ebben a házban lakik?
Igen, a harmadikon.
Ó, így már értem.
Érdekes.
- Menjen csak. - Viszlát.
Viszlát.
Lee Jeong In, neked most véged!
Nézzük.
Otthon még a celebek sem hordanak olyat.
Mik azok a rajzok?
Gyerekeknek készült. Rosszat vettem.
Nem is szereted a gyerekeket.
Miért ne szeretném őket?
Vagy unni volt az?
Unni tudja, hogy Koreában vagy.
Mindig kibeszéltek a hátam mögött.
Csak örülj, hogy apának és anyának nem mondtuk el.
Mikor akarsz találkozni vele?
Amikor nincs ott a férje.
Kezdettől fogva nem szeretted, igaz? Miért?
Csak.
Vannak ilyen emberek.
Vannak akiket utálunk, és vannak akiket ok nélkül kedvelünk.
Köszönet a könyvért,
és a barátságért is.
Ennyire szereted a pasidat?
Akarod látni, hogy mosolyogtál az előbb?
Nem olyan nagy dolog.
- Csináld te. - Nem tudom, félek.
Legutóbb én csináltam.
Jó reggelt.
Van mára betegem?
Egy van délutánra.
Uram...
Jött egy felszólítás az elmaradt bérleti díj miatt.
- Halló? - Helló, én vagyok.
Szia.
- Hogy... - Hogy vagy?
Ismersz már. Mindig tele vagyok beteggel.
Szóval, mi van veled? Nem nagyon láttalak mostanában.
Lefoglalt, hogy másokat segítsek a válásban.
Tényleg? Olyan sok pár viszi bíróságra a válást?
Akkor a válóperes ügyvédek megütötték a főnyereményt.
- Minek köszönhetem, hogy felhívtál? - Nos, hát...
Azon tűnődtem, mit tehetnék a lakásommal.
A nejem nevén van. Bonyolítja ez az eladást?
Annyira nem bonyolítja. De mi az? Válsz?
Komolyan? Ha úgy lenne, adnál kedvezményt?
Csak azon gondolkodom, hogy lecserélem a lakást nagyobbra.
Példát vehetsz rólam, barátom. Hol van még egy ilyen férj, mint én?
Azért próbálom én eladni, mert a nejem nem ér rá.
Áh, ez gyors volt.
Foglalj helyet.
Ez egy új műsor, ami jövő hónaptól kerül adásba.
Vedd úgy, hogy egy tévés hírmagazin.
Te leszel az egyedüli házigazda.
Én?
Este 6-kor kerül műsorra, szóval a célközönség a középkorúak.
Neked megnyerő és tiszta az egyéniséged.
Ilyen lehetőség nem adódik bármikor.
- Tudatában vagyok. - Akkor mi ez a savanyú ábrázat?
Nem, semmi.
Csak hirtelen jött.
A lehetőségek mindig váratlanul jönnek.
Habár, csak a felkészültek érdemelhetik ki.
- Igen? - Az Arany Ingatlanügynökségtől hívom.
A lakása egy banki hitelhez szolgál biztosítékul.
Igen...
Azért hívom, hogy megkérdezzem, hogyan kívánja eladni a lakást.
Megbeszélem a férjemmel, és visszahívom önt.
Hogyne. Akkor, jelezzen, ha döntöttek.
Köszönöm.
Bírok vele egyedül.
Most meg mi van?
A patikus...
Miről beszélsz?
Harmadik emelet.
Miért hazudtál róla?
Nem hazudtam.
Mi ütött beléd?
Jobb ha megkérdezem tőle, hazafelé menet.
Hé!
Várj...
Várj már. Hé!
A fenébe.
Most meg mi van?
Mi az?
Hé, ő csak egy hoobae* Gi Seok oppa egyeteméről. [* alsóbb évfolyamos]
Akkor, miért óvatoskodsz annyira?
Nem akarom, hogy felhajtást csinálj belőle.
Te vagy az, aki felhajtást csinál.
Miről beszélsz?
Tudtam, hogy folyik itt valami.
Nem úgy van, ahogy gondolod.
És mi is az, amit gondolok?
Megegyeztünk, hogy barátok leszünk.
Csak barátok.
Miért ne lehetnénk barátok?
Csak mert ez minden, ami lehet köztetek?
Jeong In, te...
Jókora slamasztikában vagy!
Ez katasztrófa.
Felejtsd el, hogy tudok róla.
Még hogy...
Ezt majd én átveszem. Menj ki. Látogatód van.
Hé.
Mi járatban van?
Gyógyszertárba gyógyszerért jövünk.
Ismerős vagyok, így biztosan rendes leszel velem.
Milyen gyógyszere van szüksége?
Van valamitek stresszoldásra?
A barátnőm mostanában ki van készülve.
Tudsz valami vitamint ajánlani?
És idősek számára is valamit.
Azt is vennék.
Egy pillanat.
Nyugodtan foglaljon addig helyet.
Persze.
Ji Ho.
Mindegy mibe kerül. Ajánlj bátran.
Miért nem marad vacsorázni?
Jobb, ha mielőbb elkezdek hízelegni. Fagyos közöttünk a levegő.
Miért?
Nem is tudom.
Talán, mert szóba került a házasság?
Összeházasodnak?
Ideje. Régen együtt vagyunk már.
- Gratulálok. - Ejj, még...
Egyelőre még korai. Épp csak felmerült az ötlet.
Mindenesetre, köszönöm ezeket,
és a kedvezményt. Biztos vagy benne, hogy nem vesztesz rajta?
Dehogy.
Jöjjünk össze valamikor. Akár a pályán,
vagy egy italra Hyeon Su-val. Én fizetek.
Rendben.
Menj csak be. Még egyszer kösz.
Menj csak.
Én megyek.
Viszlát holnap.
Az a korábbi látogatója fölötte járt az egyetemen, igaz?
Igen. Nem volt önmaga amióta betoppant az a férfi, igaz?
Abszolút.
Elég nagy engedményt adott neki, jó ismerőse lehet.
Minden barátját ismerem, de őt sosem láttam.
- Ez fura. - Micsoda?
Ji Ho hangulata sosem szokott így ingadozni.
~ Nézve az életet, újra előjöttek a madarak, ~
~ Érzem a változást a szélben, ~
~ Az égbolt színében, az eső hangjában, ahogy esik, esik, esik... ~
~ Érzem, egyformák vagyunk, te meg én. Kíváncsiak és szabadok akarunk lenni. ~
~ Bezárt engem az élet, De te kitártad az ajtót, kitártad az ajtót... ~
~ Változnak az évszakok, Múlnak, s újra visszatérnek. ~
~ Minden jelben téged látlak, Belefáradtam, hogy titkoljam mit érzek, ~
~ Minden jel azt mutatja, ez valós. ~
HAMAROSAN KEZDŐDIK A 6. RÉSZ
- 6. RÉSZ -
Ó, még egy kép.
Ez a kis tökmag szerez nekem annyi örömet mostanában.
Három éves, de szinte mindent el tud olvasni.
Úgy tűnik, egy zseni.
Melyik kölyök nem zseni?
Az én kislány unokám más.
Lee igazgató, higgy nekem, kérlek.
- Aigoo. - Persze, hogy hiszek.
Amúgy, ti mikor léptek már rokonságba?
Miért nem hallunk friss híreket?
Nincs friss hírünk, amit hallanotok kellene.
Talán csak nem szakítottak?
Miről beszélsz?
Nagyon boldog a kapcsolatuk. Ne mondj ilyeneket.
A mai fiatalok nagyon talpraesettek.
Rájuk kell hagyni, majd ők kitalálnak mindent.
Úgy van, pontosan.
Én nem hinném.
Csak egyre öregebbek lesznek.
Láttam már nem egyszer.
Így van, jobb is, ha még azelőtt befejezik.
Nem kellene akadályozniuk egymás életét.
- Hadd tölt... - Nem kell.
Elmentél oda, csak hogy ezt megvedd?
Tán azt gondolod, Ji Ho-t akartam látni?
De olyan sok kedvezményt adott, biztos kényszernek vette.
Miért mentél oda?
Miattad.
Túlzottan érzékeny vagy mostanában, azt gondoltam, a vitamin jót tenne.
Stresszoldót kértem tőle.
Remélem, használni fog.
Egyébként, Ji Ho-nak gyereke van.
- Tőle tudod? - Nem, Hyeon Su mondta.
Fiatalon találkozott az anyával,
de az elhagyta, miután megszülte a gyereket.
Ezt hogy érted?
Ahogy mondom.
Nem is találta meg, mert elment az országból.
Jó lenne, ha találna valakit, aki hasonló helyzetben van.
Miért szorítkozna arra? Nem bűn, hogy gyereke van.
Az igaz. De a saját érdekében is úgy lenne a legjobb.
Miért csak neki legyen hibája?
Jobban is igyekezhetett volna.
Mit tett, hogy otthagyta a nő?
Ha igyekszik, nem hagyta volna ott?
Most mi a baj?
Nos...
Itt nem az számít, hogy jobban igyekszik-e az ember, vagy sem.
Az érzések változtak meg.
Miért bámulsz így?
Semmi.
Menj be.
Jae In biztosan vár.
Mindenképp szedd be, akkor is, ha kellemetlenségnek érzed.
Ezt meg add oda a szüleidnek, jó?
Köszi. Be fogom szedni.
Rendben.
- Vezess óvatosan. - Rendben.
- Pihenj egyet. - Jó.
Az ajtó nyitódik.
- Hé, hova mész? - Elmegyek enni valamit.
- Kivel? - Egy barátommal. Majd jövök.
- Milyen barátoddal? - Ne anyáskodj.
Ne maradj sokáig.
Igen!?
Megihattunk volna egy kávét, nem?
Már késő van.
Mit számít?
Felmenjek hozzád most?
Ma ne. Tudod, hogy itt van Jae In.
- Oppa... - Rendben.
Jó, akkor pihenj le.
~ Amikor visszanézünk e napokra, ~
~ Amikor csupán a történetek maradnak, ~
~ Többek leszünk-e, mint hangok a fejünkben? ~
~ Mit töltünk majd megbánással? ~
~ Meddig megyünk el, hogy felejtsünk? ~
~ Bébi, korai lenne megmondani, Hol végződik majd a történet. ~
~ Merre tartunk innen? ~
~ Úticél nélküli álmodozók vagyunk? ~
~ Felvállalva azt is, hogy padlóra kerülünk... ~
~ Elég-e ez, hogy higgyünk? Elég-e ez, hogy feladjuk? ~
~ Ez csak a kezdet, Most nem fordíthatunk neki hátat. ~
Halló?
Lee Jeong In vagyok.
Igen.
Megkaptam a vitaminokat.
Halló?
Szóval, ilyen a hangja a telefonban.
Halló?
Mondja csak.
Nem kellett volna ezt mondanom.
Akkor, felejtsem el? Mint legutóbb?
Azt mondta, nem lehetséges.
Azért mondtam, mert most beszélünk telefonon először.
És? Milyennek tűnik a hangom?
Elfogadható.
A maga hangja sem valami szép.
Úgy tűnik, a saját csapdámba estem.
Látom, tud viccelődni.
Nem gondoltam volna.
Valójában egész vicces vagyok.
Hogyhogy?
Sokan mondták nekem.
Szóval, már nem így van?
Vagy szándékosan változott meg?
Nem is tudom,
szándékos volt-e, vagy sem.
Vagy csak nem volt rá lehetőségem!?
Én majd meghallgatom a vicceit.
Hisz barátok vagyunk.
Nem hiszem, hogy képes lesz rá.
Nagy magán a stressz, nem?
Csak kissé fáradt vagyok mostanában.
Másik hívása van...
Igen. Sajnálom.
Nem gond.
Leteszem.
Jó napot!
Nos, csak egy kis házi kosztot akarok beadni.
- Értem. - Ha megjön a lányom, szóljon neki...
Persze.
Jae In?
Mit keresel itt?
Hm?
Azt kérdeztem, mit keresel itt?
Kimaradtam a suliból és hazaköltöztem.
- Anya! Sajnálom! - Megőrültél?
- Elment az eszed? - Anya, ez fáj!
- Mondom, hogy fáj! - Teljesen elment a te eszed?
- Anya, kérlek! - Ez őrület! Hogy tehetted ezt?
Maga túl nagyvonalú. Jobb, ha sosem nyit saját patikát.
És a házasság is!
Mindig olyant teszel, amit a nők tuti utálnának.
Ye Seul, lelombozná a nőket egy ilyen férfi...?
Le bizony! Le ám!
Istenkém, tovább mosolyog.
- Elmentünk. - Rendben. Jó utat haza.
- Jó éjt! - Jó éjt!
- Jó estét. - Ó, jó estét. Kellemes vacsorát!
- Meglesz. Köszönjük. - Viszlát.
- Hé, megjöttél!? - Igen.
Egy pillanat.
Ezt meg hogy...
- Ez... - Igen.
így el is küldhető.
Ó, az az izé... Hé, mennyivel jövök érte?
Mennyi? Hé, ne csináld ezt.
Anyám kiabálni fog velem, hogy sosem fizetek érte.
Ki mondta, hogy ingyen van?
Ha köztisztviselővé válsz, rajtad fogok élősködni.
Ehh, komolyan!
Ó, igaz is, láttam azt az illetőt idefelé.
Az az egyetemi sunbae*-d... (* rangidős, felsőbb éves)
- Gi Seok-ra gondolsz? - A barátnőjére.
- Hol láttad? - A buszmegálló közelében.
Többekkel volt, így nem tudtam odaköszönni.
Hívott mostanában Jae In?
Szerintem jól van.
Miféle válasz ez? Hívd fel most.
Ehh, valószínűleg tanul. Ne zavarjuk.
Te mondtad, hogy többször kellene felhívni.
Hívd már fel!
Megszidtam nemrég. Mondtam neki, hogy összpontosítson jobban a tanulásra,
úgyhogy most mérges rám.
Babusgattad őket, amikor szidásra volt szükségük.
A végén még Jeong In esküvője is úgy alakul, mint Seo In-é.
Mi van Seo In esküvőjével?
Mi még csak meg sem szólalhattunk.
Agyonkényeztetted.
Ezért mérges rám még mindig.
Ha annyira hiányzik, hogy nincsenek körülötted,
szeretetteljesebben kellett volna bánnod velük.
Mit ér már a megbánás?
Legyen már benned szégyenérzet!
Azt mondtad, épp befejezted a munkát, amikor írtam. Csak most értél haza?
Nem, elaludtam pár percre.
Nem kellene készülődnöd, hogy fogadhasd a kishúgodat?
Odanézzenek, ezt a pimaszságot!
Ami megtörtént, megtörtént.
Anya tudja, hogy Koreában vagyok.
Ügyes.
Na és? Most mi a terved?
Szerzel nekem munkát, ha elmondom a tervem?
Jól keresel?
Gondold meg mire költöd.
Köszi!
- Amúgy, hol a férjed? - Későn jön haza.
Jobb ha megyek, mielőtt hazaér.
Miért utálod annyira?
Nem tudja, hogy szeressen téged.
Csinálok magamnak egy kávét.
Sajnálom, hyung. Úgy érzem, sosem hívom én elsőnek.
Ej, mit számít ez?
Jól megvagytok Jeong In-nel, ugye?
Igen. Egyértelműen együtt vagyunk még, de...
Gondjaitok vannak?
Nos...
Gondolom, a házasodás sok munkát igényel.
Ön is így érezte?
Abban a családban minden lány elég nehezen kezelhető.
Össze kellene jönnünk valamikor. Majd én noszogatom kicsit.
Az a helyzet, hogy nehéz olyan időpontot találni, ami Jeong In-nek jó,
és az áthelyezésem miatt én sem értem rá.
A hitelbecslő csoport, ugye? Olyan sok dolgod van?
Csak rengeteg a papírmunka.
Változott a szabályozás,
ezért most több dolgot kell nézni a hitel megadásához.
Ehh, ha tudtam volna, jó előre vettem volna fel hitelt.
Hitelre van szüksége?
Nos, gondolkodom, hogy kibővítem a klinikát.
Egyre több a páciens,
és mivel jobb szolgáltatást akarok nyújtani, megszakadok.
Mit gondolsz?
Nos, nem is tudom. Nem sokat tudok erről az ágazatról.
Tudod, milyen vagyok. Utálok hitelt felvenni.
Még ha stresszes is, el fogod venni Jeong In-t, igaz?
Igen, úgy kell legyen.
Szólj nekem, ha nagyon kivagy. Segítek, ahogy csak tudok.
Rendben, köszönöm.
Add, majd én.
Nem kell majd az a sok papír, ugye?
Ugyan. Hisz gyakorlatilag egy család vagyunk! Nem!?
Jó lenne, ha le tudnád nekem egyszerűsíteni a hitelbecslés folyamatát.
- Egészség. - Igen.
Küldd át a kötelező dokumentumok listáját.
- Fenékig. - Jó.
Ezt én fizetem.
Mindjárt jövök.
Szeretnénk fizetni.
Ó, persze. A két tányér leves összesen 13.500 Won.
Tessék.
- Köszönöm. - Köszönöm.
Nem hívsz meg egy italra?
Inni szeretnél? Elmehetünk máshová...
Nem érdekes. Menj csak haza tanulni, öregem.
Találkozgatsz mostanában valakivel?
Bemossak egyet? Szerinted megengedhetem magamnak?
Nem mintha én tehetném.
Ahogy Hyeon Su is mondta,
ideje lenne újra randiznod.
Nem akarok lépni.
Gondolnod kell Eun Woo-ra is.
Nem akarok dadát keresni.
És nem is lenne helyes.
- Nos, nem így értettem... - Mindenesetre...
ha találkozok valaha olyannal, akivel el tudom képzelni magam,
akkor majd meggondolom.
Volt valaki, akivel szerettem volna járni.
Ki? Ki volt az?
Te... Hé, öregem. Olyan, akit mi is ismerünk?
Mi történt? Miért nem jártál vele?
Nem volt túl jó hangja a telefonban.
Ó, igazán?
Mi ez a baromság?
Egyél csak, öregem.
Mi volt ez?
Hé, hallod egyáltalán, amit mondok?
Hagyd már abba az evést, és figyelj a sztorimra, jó!?
Folyton a hasadat tömöd...
- Jó napot. - De finom.
Igen, az az asztal szabad.
- Halló? - Iszogatni van?
Miért álldogál ott?
Épp hazafelé tartok.
Most végzett a munkával?
Egy barátommal találkoztam.
Akkor, gondolom korán takarodót fújtak.
Jó fiúk.
Egyébként, miért hívott?
Épp megláttam hazafelé menet,
és szerettem volna hallani a hangját.
Ji Ho-ssi.
- Tudja, jobb lenne, ha... - Tudom, hogy csak barátok vagyunk.
Ne aggódjon, nem lépem át a határt.
Ha az ilyesmi kényelmetlen önnek, nem teszem többé.
Magam sem tudom igazán...
Nem tudom, mi az, ami még rendjén való,
és mi az, ami már a határ átlépése.
Ezért olyan
nyugtalanító.
Akkor mit szeretne, mit tegyek?
Mit tudna tenni értem?
Nem, ne jöjjön át.
Nem hinném, hogy ez jó ötlet.
- Mi tartott ennyi ideig? - Hé.
- Egészség, hölgyeim. - Egészség.
- Rendeljünk még. - Elnézést.
- Kérünk még kettőt. - Máris.
- Csak ess túl rajta. - Gondolod, hogy én nem ezt akarom?
~ Merre tartunk innen? ~
~ Úticél nélküli álmodozók vagyunk? ~
~ Felvállalva azt is, hogy padlóra kerülünk... ~
~ Elég-e ez, hogy higgyünk? Elég-e ez, hogy feladjuk? ~
~ Ez csak a kezdet, Most nem fordíthatunk neki hátat. ~
~ Nem idegen tőlem a fájdalom ~
~ Megsérültem, de megtanultam a leckét ~
~ Vigyük végig, mert én benne vagyok, bébi ~
~ Én nem félek a jövőtől ~
~ Nem fog visszatartani a múlt ~
~ Tudnom kell, hogy most végül velem vagy-e. ~
- Jó estét. - Ó, jó estét.
Szólt neki, vagy érte menjek?
- Tudja, hogy itt vagyok. - Értem.
Mi van a mókás húgával? Jól van, ugye?
Igen.
A barátai jól vannak?
Ó igen, persze.
- Itt is van. - Igen.
Miért nem odabent vártál?
- Hazafelé mész? - Nem, Ji Ho-val találkozom.
Miért? Történt vele valami?
Nem, nem hiszem.
De azt hiszem, gondjai vannak, rá kellene néznem.
Azt hiszem, találnunk kellene neki valami rendes nőt.
Most, hogy így mondod, szerintem van valakije.
Van?
Ez nagyszerű.
Kivel jár?
Ez az, amit még nem tudok. Ma ki kell faggatnom.
- Rendben, jó szórakozást. - Meglesz.
- Viszlát. - Viszlát.
Nos...
Mizujs? Hogyhogy ide fáradtál?
Csak úgy.
Miért? Baj?
Odanézzenek, megint milyen szúrós.
Rendben. Hova menjünk?
Mi folyik?
Ki az?
Mondd már meg, ki az.
Egy nő.
Pontosan. Szóval milyen nő?
Csak... egy kedves nő.
Hé, komolyan.
Rendben.
Tetszik neked.
Mi tetszik benne?
Azt nem lehet szavakba önteni.
Odanézzenek.
Még sosem láttalak ilyen bolondnak.
Befejeztem, mielőtt még jobban megbolondulok.
Máris?
Miért?
Hát akkor? Tán folytassam?
Aigoo, elképesztő vagy.
Egyértelmű, hogy még tart.
Így van, dolgozom rajta, hogy véget vessek neki.
De mégis mi az oka?
Hogy tudom, milyen nehéz lesz a dolog.
Neked?
Neki.
Múltkor azt mondtad, ízlett.
Ma nem olyan jó?
De.
Szedted a vitaminokat?
Igen.
A nővéred... jól van?
Hogy érted?
Csak tűnődtem,
vajon jól megvannak-e hyungnimmal.
Minden házaspárnak vannak gondjai.
Ezért nem izgat a házasság ötlete?
Megbeszéltük, hogy hagyunk még gondolkodási időt.
Azt hittem, meggondoltad.
Igyekezni fogok.
Oda jutottunk,
hogy dolgoznunk kell a kapcsolatunkon?
Talán van valaki más?
Nincs.
Nincs?
Nincs.
Biztos?
Hogyan biztosítsalak róla?
Hazugság.
Mi?
Valaki...
azt állítja, nagyon utálja a hazugságot,
de folyton hazudik.
Hé, akkor egy szélhámos!
Hé, egy szavát se hidd el.
Hyeon Su.
Mi az?
Egyetlen egyszer...
Tényleg csak egyetlen egyszer...
ha azt teszem, amit akarok...
mármint, amit a szívem akar,
megbűnhődöm érte?
~ Nézve az életet, újra előjöttek a madarak, ~
~ Érzem a változást a szélben, ~
~ Az égbolt színében, az eső hangjában, ahogy esik, esik, esik... ~
~ Érzem, egyformák vagyunk, te meg én. Kíváncsiak és szabadok akarunk lenni. ~
~ Bezárt engem az élet, De te kitártad az ajtót, kitártad az ajtót... ~
~ Változnak az évszakok, Múlnak, s újra visszatérnek. ~
~ Minden jelben téged látlak, Belefáradtam, hogy titkoljam mit érzek, ~
~ Minden jel azt mutatja, ez valós. ~
- Jó napot. - Ó, jó napot!
Rég láttam.
Jeong In-hez jött?
Igen, hozzá.
De nem szóltam neki. Most akartam megírni.
Lepje meg. Ott van arra.
Azt mondja?
~ Amikor visszanézünk e napokra, ~
~ Amikor csupán a történetek maradnak, ~
~ Többek leszünk-e, mint hangok a fejünkben? ~
~ Mit töltünk majd megbánással? ~
~ Meddig megyünk el, hogy felejtsünk? ~
~ Bébi, korai lenne megmondani, Hol végződik majd a történet. ~
~ Merre tartunk innen? ~
~ Úticél nélküli álmodozók vagyunk? ~
~ Felvállalva azt is, hogy padlóra kerülünk... ~
~ Elég-e ez, hogy higgyünk? ~
Hé.
Ennyire meglepődtél?
Choi Liya angol felirata alapján fordította Anyeze
ONE SPRING NIGHT
Örülök, hogy megismertem magát.
Maga jó ember.
Emlékszik a középső nővéremre?
Ha elszánja magát valamire, amit nagyon akar,
senki sem tudja megállítani a családból.
Legutóbb is, amikor beszéltél róla, totál fura volt az egész.
Van valami a patikussal?
Oppa, ha találkozgatnék valaki mással, nem lenne ellenedre? Csak egy fiú barát.
Nem lenne helyes elárulnom Gi Seok oppát, igaz?
Oppa, házasodjunk csak össze?
A mi Gi Seok hyungunk végül megnősül.
Mit szeretne, mit tegyek?
Azt akarja, hogy megállítsam?
Akkor, minek jött egyáltalán a könyvtárba?
Látni akartam.
Nem fogok várni öntől semmit,
csak engedje, hogy láthassam. Sosem hagyom magam lebukni.
Megértem hogy érez, de...
Nem fogok ön előtt lebukni.
Miért bújt el? Nem is csináltunk semmit.
Beszéljünk személyesen.
Ha most idejön, nem lesz visszaút.